I ett land av myter och en tid av magi.
Vilar ett kungadömes öde på en ung mans axlar.
Hans namn... Merlin.
Det du är på väg att göra nu, kommer få fienderna på knä.
- Du såg inte deras ansikten? - De hade inga ansikten.
- Vad är de? - Dorocha...
...De är de dödas röster, mitt barn.
För att öppna revan krävs blodsoffer. Det krävs ett till att stänga den.
Om mitt liv kan rädda Camelots folk, så är det vad jag ska göra.
Merlin, nej!
Merlin.S04E02. The Darkest Hour. Del 2
Svensk text: Engeln29 - SweSUB.nu -
- Vi måste få honom tillbaks till Gaius. - Och överge uppdraget?
- Han räddade mitt liv, han får inte dö. - Når vi inte De välsignades ö...
...förgås flera hundra.
Låt mig ta honom.
Bära en sårad man, ensam? Tar två, tre dagar att nå Camelot.
Inte genom, De fallna kungarnas dal. Du kan inte överge uppdraget.
Sire, han har rätt.
Det här är mitt fel och jag är ledsen.
- Ta mig med dig. - Du kommer att dö, Merlin.
- Du förstår inte. Snälla, Arthur. - Gör du nånsin som du blir tillsagd?
- Jag måste gå med dig. - Merlin...
Vi måste ge oss av.
Gå!
- Hörde ni det där? - Bin!
Mat.
- Försöker du få oss dödade? - Vi rider mot vår död ändå.
Bra att hästarna får vila. Du är tyst.
Så blir det efter tre dagars lyssnade på Gwaine.
Du gjorde rätt. Merlin kunde inte fortsätta med oss.
Jag skulle ha räddat honom.
Om nån kan få Merlin till Camelot, så är det Lancelot.
Lancelot?
Lancelot.
Vi bringar ingen skada. Vi vill bara hjälpa till.
- Vad är du? - Vi är Vilia.
Andar av bäckar och åar. Revan i slöjan vred balansen i världen.
Goda och dåliga andar röra sig fritt. Men det farliga läget kan inte fortgå.
Prins Arthur rider mot De välsignades ö. Han ska försöka hela slöjan.
Han kommer behöva hjälp, från er båda.
Min vän är sjuk och måste till Camelot.
Merlin är starkare än du tror. Den unge trollkarlen har stor kraft...
...och framtiden skriven sedan tidernas begynnelse.
Oroa dig inte. Mina systrar har redan börjat läka honom.
Du är trött. Du måste vila.
- Jag måste hitta skydd. - Du är säker här.
Men Dorocha då..?
Vi stannar hos er och skyddar er genom natten.
Vid gryningen har vi passerat bergen.
Du kan inte mena allvar. Tunnlarna kryllar av Wildoeren.
Tunnlarna kommer spara dagar av resan.
- Om vi överlever. - Vi täcker oss i Gaja bär.
Låter bra! - Upp till dig. Wildoeren eller Dorocha?
- Jag vet vad jag väljer. - Jag med.
Visste inte att du brydde dig!
Fort!
Påminn mig igen varför vi bär den här äckliga pastan.
Wildoeren är helt blind. De förlitar sig helt på luktsinnet.
Gaja bären maskerar vår doft.
Vad är chansen att inte se en Wildoeren?
Ingen!
Helt stilla. Andas inte ens.
- Din dåre! - Den är död.
Den där ja! De jagar i flock...
Spring!
Vi behöver fler bårar och lakan. Så många som vi kan hitta.
Gaius! Vakterna fick order att stänga portarna i skymningen.
- Vems order? - Lord Agravaines.
- Gaius. Gör du oss sällskap? - Varför har du stängt stadsportarna?
Vi har begränsade resurser, Gaius.
Även om jag vill, så kan vi inte utfodra hela kungariket.
- Visst har folket rätt till skydd. - Jag skulle utsätta Camelot för fara.
Svält, sjukdom... Du om nån måste förstå, Gaius.
Portarna förblir stängda tills vi är fri det onda som plågar oss.
- Nu, mina herrar, vart var vi? - Mina herrar.
Får jag tillstånd att yttra mig i hovet?
Guinevere?
Prins Arthur lärde mig för länge sen att varje medborgare i Camelot är viktigt.
Han skulle aldrig oberörd låta dem lida.
Han skulle hjälpa dem om han kunde och vi måste göra detsamma.
Jag känner smärtan lika mycket som du, men vi har inget val.
Om vi fortsätter släppa in människor, tar vår mat slut på några dagar.
Du har fel.
Kanske du kan upplysa mig?
De utanför är markägare, lantbrukare.
I dagar har de bytt varor med byborna mot säkerhet för de sina.
- De för med sig långt mer än de tar. - Hur länge räcker de varorna?
Sen tre dagar är prins Arthur på uppdrag att befria oss från de här varelserna.
I värsta fall tar det tre till innan han når sitt mål.
Eller tror du han kommer misslyckas?
- Självklart inte. - Sir, hon har rätt.
Nåväl. Öppna portarna igen.
Merlin... Merlin!
- Frukost? - Merlin, vad..?
Vad gör...? Du var på väg att... Dö.
Förlåt. Här.
- Vad är den för? - Ser ut som du håller på att falla.
- Nej, inte så snabb som Arthur. - Jaså?
- Kom, vi måste komma ikapp de andra. - Nej, du ska tillbaka till Camelot.
- Du kanske... Hälsa Gaius från mig. - Merlin!
- Arthur klarar inte det här utan oss. - Arthur rätt om dig...
Du gör aldrig som du blir tillsagd.
Nej.
De behöver vila, sir.
Till och med Gwaine är tyst.
Låter som en bra anledning fortsätta.
Min dam!
- Nåt nytt om det mäktiga Camelot? - Som planerat.
- Staden går mot sin undergång. - Och Arthur?
Senast hade han passerat Daelbeth.
- Blir vi aldrig av med honom? - Tålamod, min dam.
Även om han tar sig till ön blir resultatet detsamma.
Vad har fört dig hit så tidigt?
Nåt är fel.
En småsak.
- Guinevere, talade mot mig idag. - Hon är farligt.
Hon är en piga. livlig kanske, men piga i alla fall.
Nej, du är fel.
Jag har drömt en framtid, där den pigan sitter på min tron.
Jag drunknar hellre i mitt eget blod än att se den dagen.
- Då får vi se till att den inte kommer. - Jag kunde inte instämma mer.
Vi måste se till att hon inte ser en gryning till.
Var är Arthur?
- Jag vet inte. - Var är han?
- Prinsen är på en jakttur, sir. - När kommer han tillbaks?
Inom några dagar. Är det nåt ni behöver?
Din hängivenhet till kungen är imponerande.
Det är nåt jag vill diskutera.
Jag vill be om ursäkt, för igår. Jag känner att jag svek prinsen.
- Jag är tacksam, att ni talade ut. - Det vara inte ofint menat, min herre.
Det var du inte. Inte det minsta.
Gwen, om du skulle tillåta, så vore jag tacksam för dina råd.
- Du förstår folket. - Jag är inte säker att jag...
Om inte annat så vet jag du är ärlig.
Det är inte lämpligt att prata nu.
Kanske i kväll, om du kunde komma till min kammare.
Snälla, Guinevere. Det är mörka tider. Jag behöver hjälp att vägleda oss genom.
- Vi gör så. - Tack.
Är allt som det ska?
Ja, han vill tala med mig senare. Jag tror han vill ha min rådgivning.
Hallå?
- Vi kan inte stanna här. - Det finns inget annat, Merlin.
Vi gör upp en eld. Det håller oss säkra och torra.
Det finns mer än nog bränsle att ta oss genom natten. Här!
Jag är inte helt värdelös, vet du.
Halt!
Känner sig folket trygga?
Du kan tala ärligt.
- Nej, det gör de inte. - Fortsätt.
De är rädda. Natt efter natt har de sett sina vänner, föräldrar och barn...
...grymt ryckas från dem och de vet inte vem som står på tur.
Vad kan jag göra för att lugna dem?
Visa mod... Stänga portarna visade att du är lika rädd som dem.
Som häst och ryttare. Känns din rädsla, litar de inte på dig.
Jag är tacksam för ditt råd.
Du har ett skarpt huvud på dina axlar.
- Jag har uppehållit dig länge nog. - Och jag måste se till kungen.
Bekymra dig inte över det. Jag ser till att han är väl omhändertagen.
Det har varit en lång dag. Mina vakter för dig hem säkert.
Tack.
Sett nåt?
Vet du vad möter på De välsignades ö?
Vill du berätta?
- Bördan är bara min att bära. - Se dig omkring, Arthur.
Vi skulle kämpa mot 1000 arméer med våra bara händer för dig.
Du är aldrig ensam. Vi står samman.
Kom igen, jag tar över. Du behöver vila.
Tack.
Gwen?
- Du måste inte fortsätta resan med mig. - Försök stoppa mig.
- Varför? - Du är riddare, du är bunden av heder?
Du skulle inte förstå. Det verkar inte klokt för mig heller.
Gwen?
- Jag lovade henne, hålla Arthur säker. - Oroa dig inte, jag håller honom säker.
Jag gav ett löfte, Merlin.
- Tänker du fortfarande på henne? - Nej.
Arthur är en bättre man än jag.
Jag är ledsen.
Varför? Han älskar henne och... hon är lycklig.
Jag minns att vakterna följde mig till dörren...och sedan... Ingenting.
- Det är bara ytligt. Du hade tur. - Alla pratar om kyla, jag känner ingen.
Du angreps inte av Dorocha, Gwen.
Vad var det då? Gaius..?
- Jag fruktar nån ville skada dig. - Varför?
- Jag vet inte. - Ville de, skulle de gjort bättre jobb.
Kanske. Men kallblodigt mord väcker misstanke.
Bättre att lämna dig till Dorocha.
Lancelot!
Ingen fara... Det är ingen fara.
- Tack. - Vem är din vän?
- Jag är Lancelot. - Naturligtvis, Sir Lancelot.
- Modigast och mest ädla av dem alla. - Jag är inte säker på att det är sant.
Vi får se. Det är svåra uppgifter att göra.
Dorocha kan vara kvar i den här världen. Den trasiga slöjan måste återställas.
Vi är på väg till De välsignades ö att hjälpa Arthur hela den.
Verkligen. Men till vilket pris?
- Andevärlden kräver ett offer. - Den kräver ingenting.
Det är Cailleach, portvakten till andevärlden, som sätter ett sånt pris.
- Finns det inget annat sätt? - Det finns inte.
Arthur ska offra sig, att hela slöjan. Mitt öde är att skydda honom, dina ord.
Merlin, du får inte göra det här.
Jag har inget val. Jag måste ta hans plats.
Från ögonblicket jag träffade dig, såg jag nåt osynlig.
Nu finns det där för alla att se.
Mycket av det du ser, gamle vän... är vad du lärt mig.
Det blir en tom värld utan dig, unga trollkarl.
När vi kommer till De välsignades ö, tänker du verkligen offra dig själv då?
- Vad vill du jag ska säga? - Jag ser dig, och undrar om mig själv.
Kan jag medvetet ge upp mitt liv för nåt?
Du måste ha en anledning. Nåt du bryr dig om.
Nåt som är viktigare än allt annat.
- Ser ut som nån slagit till mot oss. - Banditer?
- Tror du vi klarar det innan kvällen? - Finns bara ett sätt att ta reda på.
- Har nåt dött? - Varför är jag alltid röven?
Säg det du.
- Hacka på Percival. - Varför just mig?
- Han tvättar sig. - Och sätter inte eld på strumporna.
Nej!
Tyst...
- Lancelot! Hur är det med Merlin? - Dåliga nyheter...
Han lever fortfarande.
Merlin!
- Gott att se dig, Merlin. - Ja, fint att se dig också.
- Det kommer bli bra. Allt ordnar sig. - Jag är bara trött.
Du behöver inte att offra dig själv.
Jag måste rädda mitt folk.
- Jag kommer att ta din plats. - Merlin...
Vad är en tjänares liv, jämfört med en prins?
- En bra tjänare är svårt att få tag på. - Jag är inte så bra.
Sant.
En sak... Se efter Guinevere.
Jag vill hon ska bli lycklig i sitt liv. Hon förtjänar det.
Oroa dig inte. Det ska jag se till.
De välsignades ö.
- Vad är det? - Jag hoppas verkligen jag har fel.
Wyvern!
Höger sida!
- Det är så man hanterar dem. - Vi måste fortsätta.
Sire, du måste gå vidare. Vi klarar av dem.
Det är inte ofta vi har besökare.
Sätt stopp för det här. Jag kräver att du helar revan mellan de två världarna.
Det var inte jag som skapade fasan. Varför ska jag stoppa den?
- Därför att oskyldiga människor dör. - Verkligen!
Är det här det bästa du kan göra?
- Jag vet vad du vill ha. - Gör du?
Är du villig att låta mig få det?
Jag är beredd att betala det pris som krävs.
Så, Emrys, du väljer att utmana mig trots allt.
Ger du dig själv till andarna för att rädda din prins?
- Det är mitt öde. - Kanske.
Men din tid bland människorna är ännu inte över, Emrys, även om du ville det.
Nej! Nej!
Nej!
N.. nej...
Jag vill hylla, Sir Lancelot.
Vi är skyldig honom en stor skuld.
Men det är inte bara hans gärning vi aldrig kommer glömma.
Det är hans mod...
Hans medkänsla...
Hans osjälviska hjärta.
Han var den mest ädla riddare jag nånsin lärt känna.
Han gav sitt liv för oss alla.
Han offrade inte sitt liv för Camelot.
Jag bad honom ta hand om dig och han lovade det med sitt liv.
Han var trogen sitt ord.
- Arthur hade tur. - Och Guinevere?
- Bara en slump att Gaius hittade henne. - Det var inte tur, det var Emrys.
Emrys?
Cailleach varnade mig för honom. Hon sa han var mitt öde och undergång.
Det var han som omintetgjordes oss, jag är säker på det.
Så vad ska göras?
Så länge han existerar, får jag aldrig vad som rättmätigt är mitt.
Du måste hjälpa mig hitta den där Emrys, och förgöra honom.
- Gaius! - Hur kan jag hjälp dig?
- Du besitter stor kunskap och visdom. - Kunskap, kanske.
Har du nånsin stött på en trollkarl vid namn, Emrys?
Nej, det låter inte bekant.
- Om du hör namnet nämnas... - Då ska jag upplysa dig.
Det kommer att belönas.
Det finns bara en person som kunnat hört det namnet... Morgana.
Vi vet att hennes krafter växer. Hon måste också ha träffat Cailleach.
Men Agravaine...?
Jag misstänker att han inte är så dygdig som han verkar.
Och glöm inte att han har all anledning att förakta Uther.
Vi måste se upp, Merlin.
Morgana får aldrig veta sanningen. Aldrig veta vem du egentligen är.
Vi ska se till att det här är en fest den unge prinsen aldrig glömmer.
Du får inte dö. - Om du vore jag...
- ...använde du då magi att rädda honom? - Jag skulle ta till vad som behövdes.
Du får inte blotta dig själv så här, det är för farligt.
Tror du Uther tackar dig för att du botar honom med magi?
- Går det, slipper jag gömma mig mer. - Du..!
Svensk text: Engeln29 - SweSUB.nu -